Jeg eskorterer ham ut.
Ja, professor.
Fortsett, alle sammen!
Kanskje jeg forbannet henne, kanskje ikke. Hvorfor bryr du deg?
Jeg sverget på å beskytte deg. Jeg sverget Ubryteløftet.
Jeg trenger ingen beskyttelse. Jeg ble utvalgt til dette.
- Jeg skal ikke svikte ham. - Du forsøker å gjemme redselen din, Draco.
- La meg hjelpe deg. - Nei! Dette er mitt oppdrag.
Ubryteløftet? Er du sikker på at Slur sa det?
- Hvordan det? - Det går ikke å bryte den.
Jeg trodde nesten det.
Jeg forstår ikke. Søren også!
Jeg savner deg.
- Så søtt. - Hun vil bare kline hele tiden.
- Leppene mine blir helt tørre. - Jeg tror deg.
Hva skjer hvis man bryter Ubryteløftet?
Man dør.
Har Draco Malfang fått ett oppdrag av Voldemort?
Kanskje Slur lot som han kunne hjelpe Draco for å finne ut hva han gjør?
- Det hørtes ikke sånn ut. - Han har kanskje rett. Å sverge...
Vi må stole på Humlesnurrs omdømme. Han stoler på Slur, da gjør jeg det også.
- Humlesnurr kan gjøre feil... - Du er blindet av hat.
Folk forsvinner hver dag, Harry. Vi kan bare stole på noen få personer.
Hvis vi begynner å slåss mot oss selv, er vi ferdige.
Gap opp.
Stoler du ikke på meg?
- Det var godt. - Jeg skal bare...
- Pai? - Nei, takk.
Du får unnskylde Remus. Tilstanden hans har sin pris.
- Men har du det bra, herr Wiltersen? - Vi blir alle forfulgt.
Molly forlater sjelden huset. Det har ikke vært lett.
- Kom uglen min fram? - Ja, det gjorde den.
Hvis Humlesnurr skal reise vekk, er det kanskje sånn han vil ha det.
Når det gjelder Draco Malfang... vet jeg litt mer.
Jeg sendte en agent til Borgia og Brust. Utifra det du beskrev-
-er objektet, som Draco er så intressert i, ett forsviningsskap.
De ble skapt når Voldemorts makt begynte å vokse. Man forstår hvorfor.
Hvis Dødseterne banket på, kunne man bare klyve inn og forsvinne en stund.
De kan ta deg hvor som helst. Men de er lure. Veldig lunefulle.
- Hva skjedde med Borgia og Brusts skap? - Ingenting. Det står igjen.
- Det smakte utsøkt, Molly. - Vil dere ikke bli?
- Første natten i syklusen er verst. - Remus?
Elskling?
- Har Ronny gått og lagt seg? - Nei, ikke enda.
Skolissen din...
God jul, Harry.
God jul.
- Nei, Harry! - Remus!
Gulla!
Jeg drepte Sirius Svaart!
Kommer du og tar meg?
Harry?
Lamstivosløvus!
Harry!
Gulla!
Molly...
De kommer til deg for lett. Du hadde flaks som ikke ble drept.
- Du må innse hvem du er, Harry. - Jeg vet hvem jeg er.
Unnskyld.
- Skal vi gå et annet sted? - Det er min Won-Won.
Unnskyld, jeg må gå og kaste opp.
Er det sant at professor Gladsinn skal gå av med pensjon?
Det kan jeg ikke si. Takk for ananasen, det er min favoritt.
Hvordan kunne du vite det?
Intuisjon.
Jøss, er det allerede sengetid? I seng med dere nå, alle sammen.
Forsiktig, Tom. Du vil ikke bli tatt etter sengetid.
Har du noe på hjertet?
Jeg kom ikke på noen andre å gå til. De andre professorene... er ikke som deg.
- Kanskje de misforstår meg. - Fortsett.
Jeg var på biblioteket her om kvelden, i den avsperrede delen.
Jeg leste noe ganske merkelig om en uvanlig magi.
Jeg tenkte at du kunne opplyse meg.
Den het, etter hva jeg forstod...
Jeg kjenner ikke til noe sånt.
Jeg ville aldri sagt noe om det uansett. Ut herfra nå, og nevn det aldri igjen!
Forvirret? Det burde du være.
- Jeg forstår ikke. Hva skjedde? - Det der er nok mitt viktigste minne.
Men det er også en løgn.
Minnet har blitt klusset med, av samme person som det tilhører - professor Snilehorn.
- Hvorfor klusse med sitt eget minne? - Ser ut som han skammer seg over det.
Men hvorfor?
Du kjenner nå professor Snilehorn.
Nå vil jeg at du får ham til å avsløre sitt virkelige minne, på alle måter du kan.
Jeg kjenner ham ikke så godt.
Dette minnet betyr alt. Uten det, er vi blinde.
Uten det forlater vi verdens skjebne til tilfeldighetene.
Du har ikke noe valg. Du får ikke mislykkes.
Les videre om motgift til neste gang.
Jeg forteller mer om besoarer neste gang. Gå nå! - Ikke glem rottehalen din, Elise.
Er det ikke selveste prinsen av eliksirer? Hva fører deg hit?
- Jeg vil stille ett spørsmål. - Spør på du.
Når jeg var i biblioteket her om dagen-
-støtte jeg på ganske merkelig og uvanlig magi.
- Ja? Hva var det for slags magi? - Jeg husker ikke navnet eksakt.
Finnes det noe slags magi som du ikke får lære bort?
Jeg er eliksirmester, Harry. Du bør nok spørre professor Slur.
Vi går ikke så bra sammen. Hva jeg mener er...
...at han ikke er som deg. Han kan misforstå meg.
Ja, det finnes ikke lys uten mørket. Det samme gjelder magi.
Selv velger jeg å leve i lyset. Du bør gjøre det samme.
Sa du det til Tom Venster når han kom og stilte spørsmål?
Humlesnurr ligger bak dette, ikke sant?
Ikke sant?
Ja? åh, det er deg, Potter.
Unnskyld, men jeg er opptatt.
Den er vakker, ikke sant? Månen.
Kommer an på. Har du spist litt nattgodteri?
- Boksen lå på sengen din, så jeg smakte på en. - Eller 20?
- Jeg kan ikke slutte å tenke på henne, Harry. - Jeg trodde hun begynte å irritere deg?
- Hun kunne aldri irritere meg!
Jeg tror jeg elsker henne.
Så bra...
- Tror du hun vet at jeg finnes? - Det håper jeg, dere har kyssa i månedsvis.
Kyssa? Hvem prater du om?
- Hvem prater du om? - Romilda, selvfølgelig. Romilda Vamm.
Veldig morsomt...
- Hvorfor gjorde du det? - Jeg tuller ikke. Jeg er forelsket i henne.
- Har du noensinne truffet henne? - Nei. Kan du presentere meg?
Kom, Ronny. Jeg skal presentere deg for Romilda Vamm.
Unnskyld, jeg ville ikke forstyrre deg om det ikke var absolutt nødvendig.
- Hvor er Romilda? - Hva er det med Wimby?
- En kjempe kraftig kjærlighetsdrikk. - Det er best dere kommer inn.
- Kan ikke du løse dette selv, Harry? - Dette krever nok mer erfarenhet.
- Hei, kjære. Noe å drikke? - Du har nok rett.
Unnskyld for tidligere, professor. Det ble en liten misforståelse der.
Ingen fare, det er glemt nå. Eller hva?
Du må være trøtt på alle spørsmålene om Voldemort.
Ikke bruk det navnet!
Værsågod, skål. Det er noe styrkene for nervene.
- Hva skjedde? - En kjempe kraftig kjærlighetsdrikk.
- Jeg føler meg kjempe dårlig. - Du trenger noe oppkvikkende.
Vi har honningøl, vin, mjød.
Jeg hadde andre planer for denne, men under omstendighetene...
Værsågod, Potter. For livet!
Ronny!
Gjør noe, professor.
Jeg forstår ikke.
Kom igjen, pust.
Jentene... de kommer til å ta livet av meg.
Smart av deg å bruke en besoar.
Du må være stolt, Horatsion.
- Ja, veldig stolt. - Det Potter gjorde var heroisk.
- Men hvorfor var det nødvendig? - Det undrer jeg også på.
Dette ser ut som en gave, Horatsion. Husker du hvem du fikk den av?
Den har en lett duft av likør og sherry... når den ikke er forgiftet.
- Jeg hadde faktisk tenkt å gi den bort. - Til hvem?
Til deg, rektor.
Hvor er han? Hvor er min Won-Won? Har han spurt etter meg?
- Hva gjør hun her? - Hva gjør du her?
- Jeg er faktisk kjæresten hans. - Jeg er faktisk... vennen hans.
Hold opp. Dere har ikke snakket med hverandre på flere uker.
- Nå helt plutselig er du intressert. - Han har blitt forgiftet, din bimbo.
Dessuten har jeg alltid funnet ham interesant.
Ser du? Han kjenner min tilstedeværelse.
Ikke vær redd, Won-Won. Jeg er her.
Hermine...
Det er ikke lett å være ung og kjenne kjærlighetens smerte.
Kom nå, alle sammen. Herr Wiltersen er i gode hender.
Det var på tide.
Takk.
Ti stille.
Slutt, Ronny. Du gjør så det snør.
Fortell hvordan jeg gjorde det slutt med Lavendel en gang til.
Hun besøkte deg på sykhuset.
Du snakket...
Det var ingen lang samtale.
Det er deilig å være kvitt henne, men virker hun ikke litt sint?
Jo... det gjør hun faktisk.
Du sier at du ikke husker noenting fra den kvelden. Ingenting?
Jeg husker noe...
Men det kan ikke stemme. Jeg var jo helt surrete.
Surrete...
Harry...
Der er Katti. Katti Bull.
Hvordan går det, Katti?
Jeg vet du kommer til å spørre, Harry. Jeg vet ikke hvem som forbannet meg.
Jeg har virkelig forsøkt å huske.
Men det går ikke.
Katti...
Jeg vet hva du gjorde, Malfang. Du forbannet det, ikke sant?
Sectumsemper!
Volnera Senentur.
Du må kvitte deg med den. I dag.
Ta hånden min.
Det er "Nødvendeligrommet".
Vi må gjemme Halvblodsprinsens bok. Der ingen noensinne finner den.
Ikke engang du.
Hva var det?
Ser du. Man vet aldri hva man kan finne her oppe.
Lukk øynene. På den måten blir du ikke fristet.
Lukk øynene.
Det kan bli her oppe også hvis du vil.
- Har du og Gulla gjort det enda? - Hva?
- Gjemt boka. - Ja.
Fortsatt ikke flaks med Snilehorn, forstår jeg.
Flaks... Der har vi det. Jeg trenger bare litt flaks.
- Nå, hvordan kjennes det? - Fantastisk.
Helt fantastisk.
Husk at Snilehorn vanligvis spiser tidlig, tar en luftetur...-
- ...og går tilbake til kontoret. - Greit. Jeg går ned til Gygrid.
Nei, du må snakke med Snilehorn. Vi hadde en plan.
Jeg vet, men Gygrid kjennes helt rett.
Jeg har en god følelse at det er stedet å være. Forstår dere hva jeg mener?
- Nei. - Stol på meg. Jeg vet hva jeg gjør.
Hei!
- Ved Merlins skjegg, Harry! - Unnskyld, jeg burde vist at jeg kom.
Harket eller hostet. Du trodde vel at jeg var professor Stikling?
Hva får deg til å tro det?
Atferden. Du lusket rundt, hoppet til når du så meg...
Er det der Tentacula-blader? De er vel veldig verdifulle?
Ti galleoner med rett kjøper. Jeg driver jo ikke med sånne forretninger.
Men man har jo hørt ryktene. Mine intresser er helt akademiske.
Disse vekstene har alltid skremt meg.
- Hvordan kom du deg ut av slottet? - Gjennom hovedporten.
Jeg skulle akkurat besøke min venn Gygrid, så om du unnskylder meg, så må jeg gå.
Harry! Det blir snart mørkt.
- Jeg kan ikke la deg gå alene. - Da for du bli med da.
Jeg insisterer på at du følger med meg tilbake til slottet, umiddelbart!
Det ville vært kontraproduktivt.
Hva får deg til å si det?
Ingen anelse.
Ved Merlins skjegg! Er det der en ekte Akromantula?
En død en, tror jeg.
Gode Gud! Hvordan klarte du å drepe den?
- Drepe den? Han var min eldste venn. - Unnskyld, jeg...
Det gjør ikke noe. Du er ikke den eneste.
Edderkopper er misforståtte dyr.
- Øynene gjør nok folk nervøse. - For ikke å snakke om kjevene.
Ja, dem også kanskje.
Gygrid... Jeg vil ikke være ufølsom, men en Akromantulas gift er sjelden.
Kunne jeg få ta litt, bare av akademiske grunner?
- Ja, han trenger det jo ikke lengre. - Akkurat det jeg tenkte også.
Jeg har alltid et par flasker med meg til situasjoner som dette.
En gammel... eliksirmestervane.
Jeg hadde ønsket at dere hadde sett ham på sine beste dager. Han var storartet.
Helt storartet.
- Skal jeg si noen ord? - Ja.
- Han hadde familie, antar jeg? - Ja.
- Farvel... - ...Argarapp.
Farvel, Argarapp.
Konge av arachnidene.
Din kropp skal forfalle...
...men din ånd lever videre.
Din menneskelige venn skal finne trøst i tapet deres.
Sovn inn, og staven hans gikk i stykker
Det var jo synd
Jeg fikk ham som egg. Han var ikke større enn en pekines når han ble klekket.
Så søtt! Jeg hadde en fisk en gang - Francis. Han sto meg veldig nær.
Når jeg kom ned en ettermiddag... så forsvant han. Poff!
- Det var vel merkelig? - Ja, men sånn er livet.
Man lever, og så plutselig... Poff!
Det var en elev som ga meg Francis.
En vårettermiddag sto bollen der. Det var bare noen centimeter vann i.
På overflaten fløt det ett kronblad.
Jeg så på når det sank... og akkurat før det nådde bunnen...
...så ble det forvandlet... til en fisk.
Det var vakker magi. Vidunderlig skue.
Kronbladet kom fra en lilje.
Din mor.
Dagen da jeg kom ned fra trappen... Dagen da bollen var tom...
...var dagen din mor...
Jeg vet hvorfor du er her.
Men jeg kan ikke hjelpe deg.
Det ville ruinere meg.
Vet du hvorfor jeg overlevde, professor? Natten da jeg fikk dette.
Det var på grunn av henne... Fordi hun ofret seg selv.
Fordi hun ikke ville flytte på seg. Kjærligheten hennes var sterkere enn Voldemort.
- Ikke si navnet hans. - Jeg er ikke redd for navnet hans.
Jeg skal fortelle en ting.
Noe som andre bare har kunnet gjette.
Det er sant. Jeg er den utvalgte.
Bare jeg kan utslette ham, men jeg må vite hva Tom Venster spurte deg-
-og jeg må vite hva du svarte. Vær modig, professor.
Vær modig som min mor.
Ellers vanærer du henne.
Ellers døde hun forgjeves.
Ellers forblir bollen tom. For alltid.
Vær så snill, ikke tenk ille om meg når du ser det.
Du aner ikke hvordan han var, allerede da.
Jeg var i biblioteket her om kvelden, i den avsperrede delen.
Jeg leste noe ganske merkelig om en uvanlig magi.
Den het, etter hva jeg forstod... Malecrux.
- Hva sa du? - Malacrux.
Jeg støtte på termen når jeg leste... men jeg forstod den ikke helt.
Jeg vet ikke hva du leste, men dette er veldig svarte saker.
Det er derfor... jeg kom til deg.
En Malacrux er ett objekt, i hvilket en person har forseglet en del av sin sjel.
Jeg forstår ikke hvordan det fungerer.
Man deler sin sjel og gjemmer den som en gjenstand.
På den måten er man beskyttet hvis kroppen blir ødelagt.
Den delen av sjelen som er beskyttet lever videre.
Med andre ord, man kan ikke dø.
- Hvordan deler man sjelen sin? - Det vet du nok allerede, Tom.
Mord.
Ja, ett mord sliter i stykker sjelen. Det er ett brudd mot naturen.
Kan man bare dele den en gang? Hvorfor ikke sju?
Sju? Ved Merlins skjegg, Tom. Er det ikke ille nok å drepe en person?
Slite sjelen i sju deler?
Dette er vel bare rent hypotetiske tanker, Tom?
Selvfølgelig.
Det blir vår lille hemmelighet.
- Det er verre enn jeg fryktet. - Klarte han å lage en Malacrux?
- Han klarte det ikke bare en gang. - Nøyaktig, hva er de?
Det kan være hva som helst. De mest hverdagslige tingene.
En ring, for eksempel. Eller en bok.
Tom Vensters dagbok.
For fire år siden ga du meg denne fra Mysteriekammeret.
Jeg visste allerede da at det var veldig svart og mektig magi.
- Men ikke hvor mektig. - Ringen, da?
Den tilhørte Voldemorts mor. Vanskelig å finne, men enda vanskeligere å... ødelegge.
- Men hvis man ødelegger alle Malacruxene... - ...så utsletter man Voldemort.
De kan jo være hvor som helst.
Ja, men magi, særlig svart magi...
...etterlater spor.
- Det er dit du skal reise, ikke sant? - Ja.
Jeg tror at jeg har funnet en til. Men jeg kan ikke ødelegge den alene.
Enda en gang, må jeg be for mye av deg, Harry.
Har du noensinne fundert over om du tar for mye for gitt?
Har det noensinne slått deg at jeg ikke vil gjøre dette mer?
Det er ikke relevant. Jeg diskuterer ikke dette, Severus.
Du gikk med på det. Sluttdiskutert.
Harry...
Du trenger å barbere deg, min venn.
Iblant glemmer jeg hvor fort du vokser.
Iblant ser jeg fortsatt den lille gutten fra kottet.
Unnskyld for min sentimentalitet, Harry. Jeg er en gammel mann.
Du ser ut som du alltid har gjort.
Akkurat som din mor, er du veldig vennlig. En undervurdert egenskap, dessverre.
Stedet vi skal til er veldig farlig.
Du skulle få holde meg med selskap, og det skal du få, men på ett vilkår:
Du må gjøre alt det jeg sier til deg, uten å sette spørsmål ved noe.
Forstår du hva jeg sier?
Om du skal gjemme deg, gjør du det. Om du skal løpe, gjør du det.
Om du skal forlate meg og redde deg selv, gjør du det.
Lov meg det, Harry.
- Jeg lover. - Ta armen min.
Man kan vel ikke imivere her?
Det har sine fordeler å være meg.
Her er det.
Ja... Her har det blitt brukt magi.
En ofring må gjøres for å komme inn. For å svekke inntrengere.
- Du skulle ha latt meg gjøre det. - Nei, blodet ditt er mer verdifullt enn mitt.
Voldemort har ikke gjort det lett å finne gjemmestedet hans.
Det fins nok forsvarsfeller.
Forsiktig.
Der er den.
Spørsmålet er bare hvordan vi kommer oss dit.
Kan du være vennlig og...
- Tror du at Malacruxen er oppi der? - Ja.
Det må drikkes. Alt må drikkes opp.
Husker du vilkårene? Denne drikken kan lamme meg.
Jeg kan glemme hva jeg gjør her. Jeg ber kanskje om nåde.
Du får ikke gi deg. Du må se til at jeg drikker opp alt.
Om du så må tvinge det i meg. Forstått?
- Hvorfor kan ikke jeg drikke det? - Jeg er ikke like verdifull som deg.
Du er i god form, Harry.
Professor?
Kan du høre meg?
Du må fortsette å drikke.
- Slutt. - Det slutter om du fortsetter å drikke.
- Ikke tving meg. - Jeg er lei for det.
Drep meg!
Bare en til, jeg lover.
Jeg lover å gjøre som du sier.
Vær så snill!
Harry...
- Vann... - Vann.
Se, du klarte det.
Harry... Vann.
- Aquamenti. - Vann...
Lumos.
Lumos Maxima!
Lamstivosløvus!
- Sectumsemper! - Harry...
Harry...
Partis Temporus!
Gå til husene deres! Ikke noe søling!
Du må til sykehuset. Til Madam Pomfrit.
Nei...
Vekk Severus og fortell hva som har skjedd.
Ikke snakk med noen andre. Severus, Harry.
Gjem deg under her, Harry.
Du får ikke prate eller vise deg for noen uten min tillatelse.
Du må bli der nede. Gjør som jeg sier, Harry.
Stol på meg.
God kveld, Draco.
- Hva fører deg hit denne fine kvelden? - Hvem fler er her? Jeg hørte deg snakke.
Jeg snakker ofte med meg selv. Jeg finner det veldig brukbart.
Har du alltid vært for deg selv, Draco?
Du er ingen snikmorder, Draco.
Du vet ikke hva jeg har gjort!
Du forsøkte å få Katti Bull til å gi meg ett forbannet halsbånd.
Du forgiftet en flaske mjød.
Unnskyld, men handlingene var så svake at de ikke kjentes helhjertede.
Han stoler på meg. Jeg ble utvalgt.
- Jeg skal gjøre det lett for deg. - Exitarmus!
Veldig bra.
Du er ikke alene. Det er flere.
Hvordan?
Forsviningsskapet i "Nødvendeligrommet". Jeg reparerte det.
- La meg gjette, det har en tvilling. - På Borgia og Brust.
De skapte en passasje.
For mange år siden kjente jeg en gutt som bare tok feil beslutninger.
- Vær så snill, la meg hjelpe deg. - Jeg vil ikke ha din hjelp.
Jeg må gjøre dette.
Jeg må drepe deg. Ellers dreper han meg.
Ser man det...
Bra gjort, Draco.
God kveld, Bellatrix.
- En presentasjon ville vel vært på sin plass? - Gjerne, Albus...
...men vi har litt dårlig tid.
Gjør det!
Han har ikke mot nok til å gjøre det. Akkurat som sin far.
- La meg gjøre slutt på ham. - Nei, gutten må gjøre det!
Dette er din stund. Gjør det.
Kom igjen, Draco. Nå!
Nei.
Severus?
- Vær så snill... - Avada Kadavra.
Gygrid!
Slur! Han stolte på deg!
- Fortsett! - Bindio!
Slåss tilbake, din feiging!
Nei! Han tilhører Mørkets herre.
Sectumsemper!
Hvordan våger du å bruke mine egne formler mot meg, Potter?
Ja, jeg er Halvblodsprinsen.
Potter... Med tanke på hva som har skjedd...
Hvis du vil snakke med noen...
Du bør kjenne til at professor Humlesnurr...
...brydde seg mye om deg.
Tror du at han hadde gjort det? Draco.
Nei...
Nei, han senket staven sin.
Det var Slur i endingen. Det var alltid Slur.
Jeg gjorde ingenting.
Den var ikke ekte. Åpne den.
"Til Mørkets herre:"
"Jeg er død når du leser dette, men det var jeg som oppdaget dine hemmeligheter."
"Jeg skal ødelegge den ekte Malakruxen snarest mulig."
"Jeg har møtt døden i håp om at du skal være dødelig når du møter din likemann."
"R.A.S."
- R.A.S.? - Jeg vet ikke.
Men de har den ekte Malacruxen.
Hvilket innebærer at alt var for gjeves. Alt.
Ronny har ingenting imot det. Du og Gulla, altså.
Men jeg ville ha roet ned klininga når han er i nærheten.
Kanskje jeg ikke kommer tilbake, Hermine.
Jeg må avslutte det Humlesnurr påbegynte. Jeg vet ikke hvor jeg havner.
Men jeg forteller dere hvor jeg er, så godt jeg kan.
Jeg har alltid beundret motet ditt, Harry, men iblant kan du være veldig dum.
Tror du virkelig at du kan finne alle Malacruxene på egen hånd?
Du trenger oss, Harry.
Jeg har aldri tenkt på hvor vakkert det er her.
Oversettelse: Brow
- www.Undertekster.no - - Norsub.com -